‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫לא!‬
‫-שלום.‬
‫מתתי לפגוש אותך.‬
‫הרוזן דרקולה, ‬
‫אכלת כבר?‬
‫פיתחתי תיאבון.‬
‫טוב שאתן שתיים.‬ ‫-לא.‬
‫אנחנו בשום אופן לא שתיים.‬
‫קח את מינה, תאבד אותי.‬
‫אני יודעת שאתה לא אוהב‬ ‫לשתות דם מתים.‬
‫את תמותי כדי להציל‬ ‫את הילדה המפוחדת הזאת?‬
‫אמות בשביל כל ילדה מפוחדת.‬ ‫-למה?‬
‫כי אני לא כמוך.‬
‫לחיי ישנה מטרה נעלה יותר‬ ‫מסתם להאריך אותם עוד ועוד.‬
‫תתפשר עליה, או קח אותי ותלמד משהו.‬
‫ברחי.‬
‫לכי, עכשיו!‬
‫אגתה ואן הלסינג.‬
‫אני אשמור אותך לזמן רב.‬
‫את תהיי חלק ממני.‬
‫את תגיעי לעולם החדש בעורקיי.‬
‫קדימה, כלב, למצוץ.‬
‫- המצפן האפל -‬
‫- 123 שנים לאחר מכן -‬
‫- רחוב ברונסוויק -‬ ‫- ספנטון -‬
‫מתי הגעת? לא שמעתי אותך.‬
‫סגור את הווילונות, טוב, מותק?‬
‫מי אתה?‬
‫סליחה, לא התכוונתי להפריע לך.‬
‫מה אתה עושה פה? מי אתה?‬
‫אתה חבר של בוב?‬
‫אוי אלוהים, נאלצת להביא אותו הביתה?‬ ‫מצטערת.‬
‫הוא הזמין אותי להיכנס.‬
‫מה מצבו?‬
‫הוא למטה.‬
‫שיכור?‬
‫ובכן, זו בהחלט דרך אחת לתאר זאת.‬
‫מה לכל הרוחות קורה פה?‬
‫בוב?‬
‫איפה בוב?‬
‫מה?‬
‫מה עשית למקרר שלי?‬
‫המקרר זו הקופסה הלבנה?‬ ‫-כן.‬
‫בוב במקרר.‬
‫היה צריך לקפל קצת.‬
‫הביטי בה.‬
‫כל כך יפה.‬
‫הוא חי.‬
‫בבקשה. אל תדאגי. הוא בהחלט לא חי.‬
‫רק קצת חסר מנוח.‬
‫ברוך הבא לאנגליה, הרוזן דרקולה.‬
‫מה עיכב אותך?‬
‫אתה רעב?‬
‫אגתה?‬
‫כמה זמן?‬
‫אתה צריך לאכול עכשיו?‬ ‫-כמה זמן הייתי במים?‬
‫מאה עשרים ושלוש שנים.‬
‫זה הכל?‬
‫סלח לי?‬
‫הייתם עסוקים. אני אוהב את הדבר המעופף.‬
‫מה עם זה שפה? גם זה עף?‬
‫לא, זה לא עף.‬
‫בסדר, אני חושבת שנסתדר.‬
‫אתה יכול להתרחק.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫את לא היא, נכון?‬
‫אבל מאותה שושלת דם.‬
‫לא ניתן לטעות.‬
‫אפשר לראות את זה?‬ ‫-לא לסגת, חיילת!‬
‫זה לא נשק.‬
‫לא, כמובן שלא. זאת מצלמה.‬
‫אפשר לראות?‬ ‫-תני לו אותה.‬
‫כן.‬
‫איך זיהית מה זה?‬
‫היא בטוח לא נראית‬ ‫כמו אף מצלמה שראית.‬
‫אני קיים מאז המאה ה-15.‬
‫דברים משתנים. מתרגלים לזה.‬
‫אבל באמת נראה שאתם מאיצים.‬
‫טוב מאוד.‬
‫חייכי.‬
‫בבקשה.‬
‫אני בטוח שיש לך חיוך יפה מאוד.‬ ‫אפשר לראות אותו?‬
‫רוצה לעשות את זה יחד?‬
‫כן?‬
‫חייכי.‬
‫הנה. חייכי.‬ ‫-זרוק את הנשק!‬
‫זרוק את שלך!‬ ‫-זרוק אותו!‬
‫זרוק את שלך!‬
‫כעת, בבקשה, רחמי עלי ותחייכי.‬
‫ישנתי מתחת למים יותר ממאה שנה.‬
‫ישנם יתרונות רבים להיותי ערפד, ‬
‫אבל זה די מקשה עלי‬ ‫להיות אדם של בוקר.‬
‫הנה.‬
‫זה יותר טוב.‬
‫רואה, אני לא כזה נורא אחרי הכל.‬
‫תוריד אותו!‬ ‫-חייכי.‬
‫זרוק את הנשק!‬ ‫-אל תירו. אל תירו בו!‬
‫אמרתי זרוק אותו!‬ ‫-חייכי.‬
‫זרוק אותו מיד!‬ ‫-לא.‬
‫אני שומע את הדופק שלך.‬
‫הוא נמרץ מאוד עכשיו.‬
‫ואן הלסינג.‬
‫צאצאית, אני מניח.‬
‫האחות אגתה ואן הלסינג‬ ‫היתה דודה רבה-רבה שלי‬
‫מצד אבא שלי.‬
‫מאוד חיבבתי אותה.‬
‫לפי מה שהבנתי, אתה הרגת אותה.‬
‫הריגה היא תחרות בריאה.‬
‫רחמים הם חוסר כבוד.‬
‫לא!‬
‫המפקד, מה הפקודות?‬
‫אני אוהב את הצליל שזה עושה.‬ ‫זו תוספת נחמדה.‬
‫הקשיבי, ‬
‫באמת שלא מגיע לו שתרחמי עליו.‬
‫הוא נהנה להכות אותך, את יודעת.‬
‫רכשתי חלק מזיכרונותיו של בעלך.‬
‫אני חושב שאפשר לומר שהורדתי אותם.‬
‫איך?‬
‫דרך הפה.‬
‫אפשר?‬
‫קת'לין, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫מה הבעיה עם המשרתים שלך, קת'לין?‬
‫זה יומם החופשי?‬
‫אני מניח שיש לך משרתים?‬
‫ניתן לראות שאת עשירה מאוד.‬
‫עשירה?‬ ‫-כן.‬
‫תראי את כל הדברים האלה.‬
‫כל האוכל הזה.‬
‫קופסת התמונות הנעות.‬
‫והדבר הזה שבחוץ. בוב קורא לזה...‬
‫מכונית. היא שלך?‬
‫כן.‬
‫ומערת האוצרות הזו היא ביתך.‬
‫זה בית עלוב.‬
‫הוא מדהים.‬
‫קת'לין, הייתי אציל למשך 400 שנה.‬
‫גרתי בטירות וארמונות‬
‫בין האנשים העשירים ביותר בכל זמן.‬
‫מעולם לא הייתי מוקף בפאר גדול‬ ‫מזה שמקיף אותי כעת.‬
‫זהו היכל פלאות.‬
‫אין שום מלך, מלכה או קיסר‬
‫שאי פעם הכרתי או אכלתי‬ ‫שהיה נכנס לחדר הזה‬
‫ומסכים לצאת ממנו שוב.‬
‫ידעתי שהעתיד יביא פלאים.‬
‫לא ידעתי שהוא יהפוך אותם לרגילים.‬
‫ארבע מאות שנה?‬
‫סליחה. חמש מאות, בעצם. התעוררתי מאוחר.‬
‫מי אתה?‬
‫אני ערפד.‬
‫לא, אל תהיי שוטה, קת'לין.‬
‫את יודעת שזה נכון. אנשים תמיד יודעים.‬
‫סמכי על השערות שעל עורפך.‬
‫בגללי יש לך אותן.‬
‫כעת, ‬
‫בדרך כלל ישנן שאלות.‬
‫יש לך השתקפות?‬
‫סליחה?‬ ‫-במראה.‬
‫בסרטים אומרים שאין להם השתקפות...‬
‫לערפדים.‬
‫אני נראה כמו מישהו‬ ‫שלא יכול לראות את עצמו במראה?‬
‫רוב אגדות הערפדים שגויות‬ ‫או לא מובנות כראוי.‬
‫אבל מראות...‬
‫אני לא רואה במראה פחות ממך.‬
‫אני רואה יותר.‬
‫לא.‬
‫יש לך תזמורת?‬
‫הלו?‬
‫טלפון. תודה, בוב.‬
‫מי עוד פה?‬
‫כנס לארגז.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫לא קשה לעקוב אחרי שובל של הרס.‬
‫השמש זורחת. עליך להיכנס לארגז.‬
‫אולי לא שמת לב, אבל יש גג מעל ראשי.‬
‫שמתי לב.‬
‫כנס לארגז.‬
‫שמעת אותי?‬
‫אתה בארגז?‬
‫פגשי אותי למטה.‬
‫הלו?‬
‫הרוזן דרקולה?‬
‫הלו?‬
‫בסדר, אני נכנסת.‬
‫קח בחשבון שיש לי אנשים בחוץ.‬
‫אם יקרה לי משהו, הם יתלשו את הגג‬
‫ויתנו לך להישרף.‬
‫הלו?‬
‫איפה אתה?‬
‫תהרגי אותי!‬
‫מפחדת כבר?‬
‫אתה הורג אותי.‬
‫זה לא חייב לכאוב.‬
‫תביאו את הארגז. תכניסו אותו לארגז.‬
‫הביטי בי.‬
‫הביטי בי!‬
‫איפה לשים אותו?‬
‫ישר לבידוד.‬
‫ג'וני?‬
‫- שיחה נכנסת...‬ ‫ג'ונתן הרקר -‬
‫- 3 שיחות שלא נענו‬ ‫ג'ונתן הרקר -‬
‫- 5 הודעות שלא נקראו ‬ ‫6 עדכונים זמינים -‬
‫- שיחה נכנסת...‬ ‫ ל.ו. -‬
‫הי.‬
‫הלילה... אתה יכול להביא מישהו.‬
‫אבל את מי?‬
‫לא יודעת. פשוט תביא מישהו.‬
‫אתה לא נהיה לי רגשן פתאום, נכון?‬
‫כמובן שלא.‬
‫רגשנות היא סתם הידבקות.‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫ביי.‬
‫- ג'ונתן הרקר:‬ ‫תתקשר בהקדם. -‬
‫לוסי!‬
‫מתי הגעת אתמול בלילה?‬
‫זה לא בריא.‬
‫כן. אני אשן כשאמות.‬
‫הי!‬
‫קווינסי!‬
‫כולם, זה קווינסי.‬
‫הוא אמריקני מטקסס.‬
‫טקסס.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫בחיים לא הכרתי קאובוי.‬
‫אתה קאובוי, קווינסי?‬
‫לא. לא ממש, גבירתי. לא.‬
‫גבירתי?‬ ‫-כלומר, אני רוכב די הרבה, ‬
‫אבל אף פעם לא...‬ ‫-הוא רוכב?‬
‫בוא, קאובוי. בוא נרקוד.‬
‫אני צריכה להשתין.‬
‫אז לא שאלתי במה אתה עוסק.‬
‫לוס לא היתה נראית בטוחה.‬
‫אח או משהו כזה?‬
‫אני רופא זוטר.‬
‫אבל אני רוצה להתמחות בבריאות הנפש.‬
‫ואתה?‬
‫לוסי אומרת שיש לך כסף.‬
‫אני מניח.‬
‫מעניין אם היא היתה בעניין שלי‬ ‫אם לא הייתי עשיר.‬
‫אבל מצד שני, ‬ ‫אני הייתי בעניין שלה אם היא היתה מכוערת?‬
‫יש פה שירותים אמיתיים, את יודעת.‬
‫יש שם תור.‬
‫את נוראית.‬
‫שתוק. זה מהיר יותר כאן.‬
‫לא, אני מדבר על ג'ק.‬
‫מה עם ג'ק?‬
‫אל תגידי לי שלא ראית‬ ‫את המבט על הפנים שלו.‬
‫זה לא כאילו אף פעם לא שכבנו.‬ ‫על מה הוא מתלונן?‬
‫אני חושב שהוא מאוהב בך.‬
‫אל תהיה טיפש.‬
‫זה קרה אולי שלוש פעמים.‬
‫ארבע, תלוי מה סופרים.‬
‫בסוף יהיה לך מוניטין.‬
‫מה?‬
‫תודה, המלכה ויקטוריה.‬ ‫-טוב, את מבינה למה התכוונתי.‬
‫כן. קוראים לזה ביוש פרוצות.‬
‫כן, מצא מין את מינו.‬
‫למה שלא אהנה קצת?‬ ‫אלוהים, אני רק בת 22.‬
‫זה לא כאילו אני אתחתן עם מישהו.‬
‫אם זה מנחם, לדעתי אתה ממש חמוד.‬
‫כלומר, אני יודע שאתה לא הומו.‬ ‫כלומר, זה ברור, בגלל לוסי והכל.‬
‫שלוש פעמים, ארבע.‬
‫כלומר, לא, רק רציתי...‬
‫תראה, אני מצטער. הלוואי שלא הייתי...‬
‫- שיחה נכנסת...‬ ‫ג'ונתן הרקר -‬
‫אוי אלוהים.‬
‫כן!‬
‫- שיחה נכנסת...‬ ‫ג'ונתן הרקר -‬
‫נשואים!‬
‫אני מקווה שהם יהיו מאושרים.‬
‫גם אני.‬
‫רוצה לשתות משהו?‬
‫כן, אבל... אני לא יכול.‬
‫נתראה.‬
‫לא!‬
‫- קרן ג'ונתן הרקר -‬
‫לא היה לי זמן להביא כלום.‬ ‫-אתה לא צריך להביא כלום.‬
‫ניסינו להשיג אותך כבר שעות.‬
‫מצטער. הייתי במועדון. היה רעש.‬
‫אז... באמת מצאתם אותו.‬
‫לא שתית?‬ ‫-אני לא שותה.‬
‫יופי. גם הוא לא.‬
‫לכאן.‬
‫- זריחה: 5:34‬ ‫שעה נוכחית: 7:46 -‬
‫- שקיעה: 20:11 -‬
‫מה לעשות עם הבגדים שלי?‬
‫תשאיר אותם על הכיסא.‬
‫המידע הזה עדכני?‬
‫כן, אני חושב שכן.‬
‫כמה מאיתנו פה?‬ ‫-תכף תפגוש את כולם.‬
‫הנה. תוכל לשים את זה, בבקשה?‬
‫שלום, ג'ק.‬ ‫-זואי... ד"ר הלסינג.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-זה יום גדול למדע.‬
‫אני מניחה שלא ציפיתי לזה‬ ‫במשמרת שלי.‬
‫שאלתי מה שלומך?‬
‫בלי תסמינים בינתיים, ‬
‫מנסה לא לחשוב על זה.‬
‫חשבתי שאתה פורש מהתכנית.‬
‫חשבתי שהיתה בחורה.‬ ‫-כן.‬
‫גם אני חשבתי.‬
‫טוב, בוא. התדרוך התחיל.‬
‫- דמטר -‬
‫אז זה החלק המרכזי של הספינה.‬
‫הוא נח ללא הפרעה למעלה ממאה שנה.‬
‫הצוותים המקוריים חיפשו במקום הלא נכון.‬
‫אף אחד לא קלט כמה ספינתו של הרוזן דרקולה‬ ‫התקרבה לאי הבריטי.‬
‫שלום.‬
‫ג'ק סוורד.‬ ‫-שלום, ג'ק.‬
‫מצטער על האיחור.‬
‫אל תדאג. עוד לא הגעתי לחלק הטוב.‬
‫עוד O מינוס, אני רואה?‬
‫וניל.‬
‫ברוך הבא, ג'ק.‬
‫אין שום בעיה עם וניל.‬
‫סרקנו את הספינה הטרופה שלושה ימים, ‬
‫אבל מה שחיפשנו היה בערך‬ ‫200 מטרים דרומה ממנה.‬
‫על ארגז כזה ישן, ‬
‫הייתם מצפים למצוא לפחות כמה שבלולים.‬
‫אבל תראו אותו.‬
‫נקי מכל דבר חי.‬
‫נו, הנה לך.‬
‫מפעל חייך.‬
‫את לא נראית כל כך שמחה.‬
‫אני שמחה בערך כמו שהאפיפיור‬ ‫היה שמח אילו ישו הופיע פתאום.‬
‫כפי שאתם רואים, אפילו אחרי 123 שנה, ‬
‫הגופה השתמרה בשלמותה.‬
‫או שכך חשבנו.‬
‫הגופה לא השתמרה.‬
‫דרקולה היה, למעשה, חי, ‬
‫גם אם רדום.‬
‫מתברר שהוא היה במעין תרדמת שיקומית‬
‫שבה הוא היה נשאר‬
‫אילולא הייתי מאכילה אותו בטיפשותי.‬
‫אז במקרה שתהיתם, כן, ערפדים נושכים.‬
‫אתם צריכים לדעת למה אתם נכנסים.‬
‫אנחנו נגן עליכם.‬
‫אבל זה לא רק עניין של תרומת דם.‬
‫זה לא סתם ניסוי סטודנטיאלי תרופתי.‬
‫יש סיבה שהשכר גבוה יותר.‬
‫תהיה לכם חשיפה מפוקחת לערפד.‬
‫זה ברור?‬ ‫-ביי.‬
‫כמובן, בנקודה הזו, ‬
‫לאחר שהפעלנו את תהליך חזרתו לחיים, ‬
‫ביצענו נסיגה טקטית.‬
‫אטמנו מחדש את הארגז‬
‫כדי שדבר לא יוכל להפריע לתהליך, ‬
‫והשגחנו עליו מהחוף.‬
‫לקחו לדרקולה עוד עשר שעות‬ ‫לקום לתחיה לגמרי.‬
‫וכמובן שאנחנו חיכינו לו על החוף.‬
‫למה?‬
‫שמעת אותי?‬
‫למה זה שם?‬
‫בשביל מה זה?‬
‫אלה שירותים.‬
‫אני ערפד.‬
‫למה נתתם לי שירותים?‬
‫בוקר טוב, הרוזן דרקולה.‬ ‫איך אתה מסתגל למקום?‬
‫טוב, יש לי שירותים כימיים ואת זה.‬
‫יש לך כל ספר שנכתב‬ ‫במהלך התרדמת שלך ומקום לשבת.‬
‫טוב, אני צריך יותר מספרים, זואי.‬
‫תוריד את המעיל ותפשיל את שרוולך השמאלי.‬
‫למה?‬ ‫-כי אמרתי לך‬
‫ואני יכולה לשבור אותך עם קרן שמש.‬
‫אני נכנסת.‬
‫נסה לתקוף אותי והקולגות שלי‬ ‫יפתחו את הגג לרווחה‬
‫וישרפו אותך לאפר. אתה מבין?‬
‫אז את רופאה הפעם, כן?‬
‫אני חושב שהעדפתי את הנזירה המאוכזבת.‬
‫אני מדענית.‬
‫טוב, זה בסופו של דבר זהה.‬
‫אני לא האחות אגתה.‬
‫אני ד"ר הלסינג, ‬
‫ואני האישה העומדת בראש הקרן הזו.‬
‫בראשו?‬
‫אה, כמובן. אני מניחה שישנת בזמן ‬ ‫שניתן שוויון זכויות לנשים.‬
‫מה ניתן לנשים? אמרת זכויות?‬
‫אתה תתרגל בסוף.‬ ‫-לא.‬
‫בבקשה נסי להסביר. פספסתי מאה שלמה.‬
‫מה הן זכויות?‬
‫לאף אחד אין זכויות, זואי.‬
‫לגבר, לאישה או למפלצת.‬
‫לאף אחד, בשום מקום.‬
‫זאת רק פנטזיה מטורפת.‬
‫אנחנו מעדיפים לקרוא לזה ציוויליזציה.‬
‫תן לי את ידך השמאלית.‬ ‫-למה?‬
‫כי אתה הולך לתת לי דם.‬
‫טוב, זה חדש.‬
‫אז ספרי לי, ‬ ‫מה היא קרן ג'ונתן הרקר?‬
‫אני לא מצליחה לחדור את העור.‬
‫לא?‬
‫תביאי לי.‬
‫קחי את זה.‬
‫תחזיקי.‬
‫ג'וני היה איש משובח.‬
‫איך המקום הזה קשור אליו?‬
‫אז אתה זוכר את הרקר.‬
‫הקרן הזו הוקמה ע"י מינה מורי, ארוסתו.‬ ‫אתה זוכר אותה?‬
‫בקושי.‬
‫היא היתה דבר קטן ותפל.‬
‫חסרת טעם, אני מתאר לעצמי.‬
‫ובכן, השארת אותה בחיים.‬
‫לכי, עכשיו!‬
‫כשאביה מת, היא ירשה את הונו.‬
‫ויחד עם משפחתה המורחבת של האחות אגתה, ‬
‫הם הקימו את הקרן הזו על שם ג'ונתן.‬
‫אז את מנהלת את החברה המשפחתית?‬
‫תמיד תמכתי בהעברת כוח בירושה.‬
‫דמוקרטיה היא רודנות השוטים.‬
‫רק בדם נמצאת האמת, זואי.‬
‫מטרתנו העיקרית היא מחקר רפואי, ‬
‫אבל עם תנאי שאילו אתה תימצא אי פעם, ‬
‫תילכד, תיחקר, תובן ותוזן באופן הומני.‬
‫אתה יצור מיוחד.‬ ‫-לא.‬
‫אני מצביא בן 500 שנה.‬
‫ו...‬
‫אני יודע לזהות שכירי חרב.‬
‫מי מממן את המקום הזה?‬
‫כי נדיר שאנשים שיכולים לממן שכירי חרב‬ ‫מתעניינים ברפואה.‬
‫את מסתירה מידע. אני נותן לך הכל.‬
‫הדם הוא חיים רבים.‬
‫הכל נמצא בדם, זואי, ‬ ‫אם יודעים לקרוא אותו.‬
‫את יודעת לקרוא אותו?‬
‫לא יכולת לקרוא את שלי. נחנקת ממנו.‬
‫אבל אני זוכר את הטעם.‬
‫מה זה?‬
‫את מהירה. את נבונה. מונעת.‬
‫אבל מה מניע אותך?‬ ‫אגתה תמיד ניסתה להציל את כולם, אבל את...‬
‫את מרחיקה את עצמך מכולם.‬
‫בלי חברים, בלי אהבה, ‬
‫בלי ילדים, בעלת מוסריות פגומה, ‬ ‫אפילו מושחתת.‬
‫זואי הלסינג, יש צל על הלב שלך.‬
‫כבר טעמתי מהניחוח המריר הזה בעבר, ‬
‫ובימים אלה, אני מאמין...‬
‫שאתם קוראים לו...‬
‫סרטן.‬
‫לכן הדם שלך היה רעל עבורי.‬
‫את גוססת.‬
‫דוקטור, אני צריכה לדבר איתך.‬
‫מה זה? מי זה?‬ ‫-היי, פרנק.‬
‫סליחה, כן. שלום. איחרתי מעט. רכבות.‬
‫מה עובר עלייך? תתפטרי ממנו.‬ ‫זרקי אותו מהבניין לעזאזל.‬
‫ד"ר הלסינג, אני חושבת שכדאי שתקשיבי.‬
‫מי אתה?‬ ‫-סליחה.‬
‫זה גס רוח מצידי. זה פרנק רנפילד.‬
‫שוחחנו בסקייפ.‬
‫שלום. ד"ר הלסינג, נכון?‬ ‫אני בטוח שנוכל לפתור את זה.‬
‫בסקייפ?‬
‫כן.‬
‫תודות לזה.‬
‫אתה מחובר לאינטרנט?‬ ‫אתה לא אמור להיות.‬
‫את לא יודעת איך זה עובד?‬
‫מחוכם להחריד.‬
‫מי נתן לו את הסיסמה ל-WiFi?‬
‫טוב, זה השם שלי.‬
‫אלוהים.‬
‫תגיד לד"ר הלסינג מי אתה.‬
‫נכון, כן. אני עורך הדין של הרוזן דרקולה.‬
‫המה שלו?‬ ‫-עורך הדין שלו.‬
‫עורך הדין שלו.‬
‫מצטער. טוב, אני לא מצטער. אבל, את יודעת, ‬
‫אני חושש שבאמת נדמה שאת‬ ‫מחזיקה אותו פה בניגוד לרצונו, ‬
‫ולמרות שמרשי לא מעוניין ליצור מהומה, ‬
‫ובכן, זה לא ממש ראוי, נכון?‬
‫ממתי יש לך עורך דין?‬ ‫-1896.‬
‫בדיוק, כן.‬
‫אנחנו מייצגים את הרוזן דרקולה‬ ‫מאז ה-12 בספטמבר, 1896.‬
‫טוב, הוקינס ו-וונטוורת' בכל אופן.‬
‫לא הייתי שם בעצמי. אני לא כזה זקן.‬
‫בלי לפגוע.‬
‫1896?‬
‫רכשנו כמה נכסים עבור הרוזן‬ ‫ואירגנו את המעבר שלו.‬
‫זה לא מטריד אותך‬ ‫שהאיש ששכר את המשרד שלך ב-1896‬
‫עומד שם בלי שערה אפורה אחת אפילו?‬
‫תודה.‬
‫בהחלט. כן, זה מטריד מאוד.‬
‫למעשה, אני חושב שזה פשוט מפחיד.‬
‫אתן לא?‬
‫אבל תבינו, העניין הוא‬ ‫שלהיות בן למעלה ממאה שנה‬
‫זה לא ממש מנוגד לחוק.‬
‫מה שמנוגד לחוק זה שאת אוסרת אותו.‬
‫אני חושב שאולי שכחת, ד"ר הלסינג, ‬
‫לרוזן דרקולה יש זכויות.‬
‫הוא ערפד ארור!‬
‫אני חושש שזה מונח בעל מטען רגשי.‬
‫זה המונח הנכון.‬
‫זה לא מונח חוקי. הוא פגע במישהו?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫טוב, על החוף...‬ ‫-לא.‬
‫היו שמועות על תקרית על החוף‬ ‫לפני מספר לילות, ‬
‫אבל לא היה שום סימן לכך בבוקר למחרת.‬
‫וכולם הפסיקו לדבר על זה.‬
‫אז או שהיה פה איזשהו טיוח, ‬
‫ואם זה המצב, המשטרה בהחלט תהיה מעוניינת, ‬
‫או שלא היתה שום תקרית לטייח מלכתחילה, ‬
‫והלקוח שלי לא אשם בכלום.‬
‫מה תעדיפו?‬
‫אחרי הכל, למה שארגון מחקר רפואי‬
‫יעסיק...‬
‫לא יודע, נגיד, שכירי חרב.‬
‫אני לא סקרן בעצמי, אתן מבינות, אבל...‬
‫אנשים הם כאלה רכלנים.‬
‫הרוזן נתן לי דד-ליין לשחרורו.‬
‫11 דקות אחרי שמונה הערב.‬
‫תזמון קצת משונה.‬
‫אבל ככה הוא.‬
‫זה לא משונה.‬
‫זה לא משונה בכלל, מר רנפילד.‬
‫ב-11 דקות אחרי שמונה השמש תשקע.‬
‫- זריחה: 5:34‬ ‫שעה נוכחית: 7:46 -‬
‫- שקיעה: 20:11 -‬
‫אני שולח אלייך מייל.‬
‫"זואי היקרה, ‬
‫תודה לך שאת כזו מארחת אדיבה.‬
‫עם זאת, ‬
‫לפי המסורת, על המארחת האדיבה‬ ‫לשחרר במהירות את האורח העוזב, ‬
‫ואני משוכנע שתפעלי כך.‬
‫בנוסף, תודה לך על הצעתך לאוכל.‬
‫עם זאת, אני לא נוהג לאכול בקר.‬
‫בכל הנוגע לדם, אני אנין טעם.‬
‫הדם הוא חיים רבים. הדם הוא עדות.‬
‫העדות לכל מי שאי פעם השמדתי זורמת בעורקיי.‬
‫אני אבחר בקפידה מי יצטרף אליהם כעת.‬
‫בשלות היא רגע הריקבון הראשון.‬
‫מתיקות היא הבטחה להשחתה.‬
‫אני אחפש את הפרי המושלם של העולם הזה.‬
‫ואמצא אותו.‬
‫אל תפקפקי בזאת לעולם.‬
‫אני אמצא אותו.‬
‫הדם הוא כל מה שעלייך לדעת, זואי, ‬
‫אם תביני איך לקרוא אותו.‬
‫כבר הבנת את זה?‬
‫אם את אי פעם רוצה להשתוות אלי, ‬
‫תהיי חייבת."‬
‫קרן ג'ונתן הרקר היא מרתקת ביותר.‬
‫הם עשו עבודה אדירה בשתי‬ ‫התפרצויות השפעת האחרונות, ‬
‫אבל מקור המימון שלהם הוא, ‬ ‫בלשון המעטה, עמום.‬
‫אפשר אפילו לומר שהוא... מסתורי.‬
‫- שיחה נכנסת...‬ ‫ל.ו. -‬
‫לאן הלכת?‬
‫אתה זועף? רק כי התארסתי?‬
‫ג'ק, אל תזעף.‬
‫ג'ק לא כאן כרגע.‬
‫מי להגיד לו שהתקשרה?‬ ‫-אה, סליחה.‬
‫תגיד לו שזו לוסי. לוסי וסטנרה.‬
‫מי זה?‬
‫שלום, לוסי וסטנרה.‬
‫אני הרוזן דרקולה.‬
‫אגתה ואן הלסינג.‬
‫את תהיי חלק ממני.‬
‫את תגיעי לעולם החדש בעורקיי.‬
‫קדימה, כלב, למצוץ.‬
‫- שלושה חודשים לאחר מכן -‬
‫אני לא אשרוד עוד יומיים כאלה.‬ ‫-מה?‬
‫אני כבר מרגישה נורא.‬ ‫-חלשה.‬
‫תוציאי ראש מהחלון.‬ ‫-זה בגלל השוטים.‬
‫לאחרון היה טעם של מבריק רהיטים.‬
‫איפה הצ'יפס?‬ ‫-הטעם לא יוצא לי מהפה.‬
‫מישהו אמר שהוא יביא צ'יפס.‬
‫יש לנו רק רגיל.‬
‫רגיל? אוי, אלוהים. מה הקטע אם אין טעם?‬
‫מה היתה הבעיה עם הפיזיקאי?‬
‫חסר טעם.‬
‫ושחקן הטניס?‬
‫סיבי.‬
‫אדון, אני מנסה לספק לך‬ ‫בדיוק את הכישורים‬
‫שאתה מבקש לרכוש.‬
‫תקשיב, כבר 500 שנה, לא היה עלי להתעמל, ‬
‫אבל בימינו, הכל עושים בשבילך, ‬
‫והכל מגיע אליך הביתה, אפילו אוכל.‬
‫- אואן, קלי, דיויד -‬
‫כמעט הגענו?‬ ‫-עוד 20 דקות.‬
‫מה?‬
‫אני רק מסמסת.‬ ‫-אני מכיר את הפרצוף.‬
‫איזה פרצוף?‬ ‫-שלך.‬
‫ "תהיה רעב אחר כך?"‬
‫אדון, באת אלי עם תכנית, ‬
‫יוזמות חדשניות באמת ל...‬
‫טוב, נקרא לכלב בשמו, שליטה עולמית.‬
‫אפשר לשאול, בתור עורך דינך, ‬ ‫מה אתה עושה עם הזמן שלך?‬
‫לא תוכל להרשות לעצמך לאכול סתם כל אחד.‬
‫שלוש נקודות. יש תגובה בדרך.‬
‫תחזיר.‬ ‫-את לא אוכלת איתנו?‬
‫היא שותה איתנו.‬ ‫-תביא לי.‬
‫הגיעה תגובה.‬
‫ "זאת הצעה?"‬
‫לוסי וסטנרה, את מתחתנת.‬
‫כן, ימים אחרונים כאישה חופשיה.‬
‫תביא לי.‬ ‫-מה לענות?‬
‫כן. תגיד כן.‬
‫"גברת וסטנרה זמינה‬
‫לארוחת ערב מאוחרת."‬ ‫אני אומר "מאוחרת". יש לנו קריוקי.‬
‫אז מי זה הפעם? ד'?‬
‫מי זה ד'?‬
‫מה עם זה? גר בסביבה, ‬ ‫סיים בהצטיינות באוקספורד, ‬
‫מומחה לאומנויות לחימה, לא שותה.‬
‫- גברת וסטנרה זמינה... -‬
‫מצטער. כבר יש לי תכנית לארוחת ערב.‬
‫אני מנסה, אדון האופל.‬
‫אני באמת תוהה לפעמים‬
‫מה אתה בעצם רוצה.‬
‫- נתראה אחר כך -‬
‫מה עם קרן הרקר?‬ ‫הם עדיין מתעניינים?‬
‫ישנה פעילות מסוימת.‬
‫עם זאת, הגברת, ידידתך, עזבה אותם.‬
‫הגברת, ידידתי?‬
‫ד"ר הלסינג?‬
‫לא ברור לי מה קרה בדיוק, ‬
‫אבל אני מניח שהיא לא תתעניין בך יותר.‬
‫מה השעה?‬
‫שתיים וחצי.‬
‫יודעת מה?‬
‫אני חושב שזורם לי דם באלכוהול.‬
‫כן.‬
‫שמעת מה אמרת?‬ ‫-כן.‬
‫יש דם...‬ ‫-באלכוהול שלך. זה קורע.‬
‫זה הפוך, מבינה?‬
‫די, אתה הורג אותי.‬
‫- חזרתי למלון... עדיין רעב? -‬
‫את בכלל שיכורה?‬
‫בכלל שתית כמו שצריך?‬
‫אולי אני שומרת את עצמי.‬
‫לארוחת הערב?‬
‫בשביל ד'?‬
‫די.‬
‫מי רעב בשעה כזאת מאוחרת?‬
‫את בטוחה לגבי כל זה?‬
‫כל מה?‬
‫החתונה עם קווינסי.‬ ‫-אני מחבבת אותו.‬
‫את אמורה לאהוב אותו.‬
‫טוב, אז אני אוהבת אותו.‬
‫כי הוא אוהב אותך, וג'ק אוהב אותך.‬
‫כולם אוהבים אותך.‬
‫כן. אני יפה. זה קורה.‬
‫תקשיבו לה.‬
‫אתה יודע איך זה כשאתה יפה?‬
‫כן.‬
‫כולם מחייכים.‬
‫אתה אף פעם לא רואה את העולם‬ ‫בלי חיוך מטופש על הפנים שלו.‬
‫מה שאת לא מבינה זה שחתונה...‬
‫זה לכל החיים.‬
‫כן, אבל החיים לא לנצח.‬
‫- אני תמיד רעב. -‬
‫- את יודעת איפה למצוא אותי. -‬
‫- סטיבן, פלורנס -‬
‫זנזון.‬
‫רעב.‬
‫יכולת לחכות.‬
‫אני צריך מזון ממישהו, לוסי.‬
‫את לא תמיד נותנת לי רשות.‬
‫אני מנחשת שגם הוא לא נתן.‬
‫אוכל מהיר.‬
‫אז למה הרשות ממני חשובה?‬
‫היא לא, אבל היא טעימה.‬
‫אני חובב גורמה, לא זללן.‬
‫למה תמיד בבית קברות?‬
‫אני אוהב לבלות עם אנשים בגילי.‬
‫כן, מצחיק. ממש מצחיק.‬
‫איפה את תיקברי?‬
‫למה?‬
‫כי אולי ארצה לבקר.‬
‫זה דביק ברמה אחרת.‬
‫תודה לאל שאני אישרף.‬ ‫-לא.‬
‫שתוק. כולם כאן סתם מבזבזים שטח.‬
‫הקשיבי לי.‬
‫אל תתני להם לשרוף אותך.‬
‫למה לא?‬
‫זה כואב.‬
‫לא שמעתי אף אחד מתלונן.‬
‫טוב, אני שמעתי. הייתי אומר שיש...‬
‫תשעה כאן.‬
‫כן. תשעה.‬
‫תשעה מה?‬
‫סובלים.‬
‫בואי לפה.‬
‫תני לי יד.‬
‫מה אני עושה?‬
‫מקשיבה.‬
‫מה זה?‬
‫כמו מה זה נשמע?‬
‫דפיקות.‬ ‫-דפיקות, כן.‬
‫על מכסה ארון קבורה.‬
‫מבפנים.‬
‫תדליקו את האור, בבקשה.‬
‫שמישהו ידליק את האור. כל כך חשוך.‬
‫אני לא מוצאת את הפנים שלי. אני לא מרגישה.‬
‫הצילו!‬
‫הם ערפדים?‬
‫לא משהו כזה מפותח. הם רק אל-מתים.‬
‫המעטים חסרי המזל שומרים על מודעות‬ ‫בזמן שהם נרקבים.‬
‫מישהו שומע אותי?‬ ‫-תדליקו את האור, בבקשה!‬
‫ילדי הלילה. איזו מוזיקה הם מנגנים.‬
‫הצילו!‬
‫אני בקושי נושם פה!‬
‫בבקשה!‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫לפהפייה?‬
‫יפהפייה. הוא מדבר עלייך.‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫איך הוא יודע שאני פה?‬
‫כי הוא מביט בך.‬
‫שם.‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫גברת לפהפייה, לשחק "קוקו".‬
‫קוקו.‬
‫כמה מהקטנים מצליחים לחזור אל פני האדמה.‬
‫אני חושב שהם מריחים את התולעים.‬
‫את רואה אותי?‬
‫לא.‬
‫אל תשחקי איתו.‬ ‫הוא יבוא אחרייך הביתה.‬
‫באמת?‬
‫את יודעת, בחיים ארוכים מאוד, ‬
‫אני חושב שמעולם לא פגשתי‬ ‫מישהי כמוך.‬
‫ממש לא אכפת לך, נכון?‬
‫הפרי המושלם.‬
‫לוסי?‬
‫שיט.‬
‫- מאתר חברים, ‬ ‫אתר חברים ברגע -‬
‫- חיפוש -‬
‫למות זה החידוש היחיד שנותר.‬
‫כל חוויה אנושית אחרת מקוטלגת איפשהו‬
‫בספריות האינסופיות והפטפטניות שלכם.‬
‫שום דבר לא מגיע טרי.‬
‫כל שניה של חיים היא משומשת ויד שניה, ‬
‫מלבד הרגע היחיד הזה בחיים‬ ‫שאיש לא יכול לדווח עליו.‬
‫בעולם של דרכים שכולם כבר הלכו בהן, ‬
‫המוות הוא השלג היחיד שנותר ללא עקבות.‬
‫אתה מזיין הרבה בשכל.‬
‫את יודעת, אנשים לא אומרים לי‬ ‫את זה בדרך כלל.‬
‫כן, אתה הורג אותם לפני כן.‬
‫בעיקרון, אתה חוסם אנשים.‬
‫אתה אוהב אותי?‬ ‫-לא.‬
‫אי פעם תאהב אותי?‬ ‫-לא.‬
‫זה דבר אחד פחות לדאוג לגביו.‬
‫את אפילו לא מעט פוחדת ממני?‬
‫את לא פוחדת מכלום?‬
‫אפילו מהמוות?‬
‫כולם מתים.‬
‫לוסי, את טעם מיוחד מאוד.‬
‫שתי דקות.‬
‫אם יש לך עדיין תיאבון.‬
‫שלוש.‬ ‫-חמש.‬
‫פינוק מיוחד.‬
‫על מה תרצי לחלום הלילה?‬
‫שים אותי במקום יפהפה.‬
‫שאיש לא יוכל לראות אותי.‬
‫ואני לא אצטרך לחייך.‬
‫רופא חסר מצפון שהשתמש בסכין טאנר.‬ ‫שתים עשרה אותיות.‬
‫דרקולה...‬
‫הוא...‬
‫האדון...‬
‫- דרקולה הוא האדון שלי -‬
‫שלי.‬
‫לוסי?‬
‫לוסי.‬
‫לוס. מה לעזאזל?‬
‫ג'ק, בבקשה, אתה חייב לראות אותה.‬
‫היא לא מוכנה לראות רופאים, ‬ ‫אבל אולי היא תקבל אותך.‬
‫תפסיק.‬
‫אפשר לדבר עם ד"ר הלסינג, בבקשה?‬
‫לא.‬
‫לא, לא ידעתי.‬
‫- אונקולוגיה -‬
‫שלום.‬
‫מישהו שלח אותך?‬
‫מצטערת, לא רוצה לפגוע, ‬ ‫אבל אני ממש לא אישה דתית.‬
‫זואי?‬
‫סליחה, לא התכוונתי...‬
‫אה, ג'ק. שלום. מצטערת, חלמתי.‬
‫בבקשה, כנס.‬
‫תודה. מצטער אם הבהלתי אותך.‬
‫לא, ממש לא.‬
‫נסה שוב, אני משועממת להחריד.‬
‫לא הבאתי ענבים או משהו.‬ ‫-שונאת ענבים.‬
‫אם ככה, אין בעד מה.‬
‫נחמד מצידך לבוא לבקר‬ ‫את המנטורית הזקנה שלך.‬
‫נכון, ג'ק?‬
‫זה נחמד?‬
‫אוי, ג'ק.‬
‫אתה התלמיד הכוכב שלי.‬
‫הצעתי אותך לתכנית התורמים‬
‫רק כדי שתקבל כסף קל‬
‫שיעזור לך עם הקולג'.‬
‫לא חשבתי שדרקולה באמת יחזור.‬
‫אף אחד לא חשב.‬
‫אז...‬
‫מה דעתך?‬
‫לגבי לוסי?‬
‫זה אפשרי.‬
‫יתכן שזה הוא.‬
‫דרקולה בוחר את קרבנותיו בכוונה תחילה.‬
‫יש משהו מיוחד בה?‬
‫אני אוהב אותה.‬
‫אבל היא בחורה רגילה לגמרי.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫כי אם זה אכן דרקולה, ‬
‫מה גורם לו לחזור בשביל עוד?‬
‫הלו?‬
‫מי שם?‬
‫זה אתה?‬
‫קוקו.‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫קוקו.‬ ‫-אפשר להיכנס?‬
‫קוקו.‬
‫אנא הסיטי מבטך.‬
‫אני...‬
‫אני חייב לרצוח ילד.‬
‫כפי שנהגנו לומר בוולדיווסטוק.‬
‫אני חולה.‬
‫טוב, לא בדיוק חולה.‬
‫תסתכל על הפנים שלי.‬
‫כל כך יפה.‬
‫אני לבנה כמו סדין.‬
‫כמו השלג האחרון שנותר ללא עקבות.‬
‫אני גוססת?‬
‫את בת תמותה.‬
‫את גוססת מהרגע שנולדת.‬
‫לעם שלי יש פתגם, ‬
‫"תמיד יש לשחרר במהירות‬ ‫את האורח העוזב."‬
‫איך את מרגישה, יקירה?‬
‫אני אכין תה. רוצה גם?‬
‫אביא לך ספל. תישארי שם.‬ ‫את צריכה לשמור על הכוח שלך.‬
‫הצילו!‬
‫הסי, לוסי, את שלי כעת.‬
‫אין לך כל סיבה לפחד.‬
‫לא תישארי בקברך זמן רב.‬
‫מוחך צועק בקול, אבל בינתיים, ‬ ‫גופך צריך להישאר דומם.‬
‫באמצע החיים, אנחנו במוות.‬
‫במי נבטח, אם לא בך, אדוננו, ‬
‫אשר על חטאינו אתה כועס.‬
‫עם זאת, אלוהים הקדוש, ‬ ‫אל תשליכנו לכאב המוות הנצחי.‬
‫לא!‬
‫הצילו!‬
‫קדימה.‬
‫- באהבה, לזכר לוסי וסטנרה -‬
‫זה כאילו שאני שומעת אותה.‬
‫אני מרגישה שהיא בוכה בשבילי.‬
‫הצילו!‬
‫הלו?‬
‫הלו, מישהו שם?‬
‫מישהו כאן?‬
‫מישהו פתח את התנור?‬
‫הוא לא אמור להיות פתוח עדיין.‬
‫אתה...‬
‫הכנסת אותי...‬
‫לאש?‬
‫כבר אתפנה אלייך.‬
‫איפה אני?‬
‫זאת לא השאלה, זואי.‬
‫אפשר לקרוא לך זואי, כן?‬
‫השאלה היא, מה המגבלות של דרקולה?‬
‫אז אנו יודעות שלושה דברים:‬
‫הוא לא יכול להיכנס למקום מגורים בלי הזמנה, ‬
‫הוא לא יכול לעמוד באור השמש, ‬ ‫והוא פוחד, מעל הכל, ‬
‫ממראה הצלב.‬
‫אבל מבינה, אנו טועות.‬
‫שלושת הדברים הללו חייבים להיות דבר אחד, ‬ ‫מסודר יותר.‬
‫אלוהים תמיד מסודר, ‬ ‫טוב, לפי מה שהוא אומר.‬
‫בבקשה אל תפערי את פיך ככה.‬
‫דרקולה שתה את דמי ואת שתית את שלו.‬
‫הדם הוא חיים רבים.‬
‫מה שנותר משלי נמצא בו, ועכשיו גם בתוכך.‬
‫כפי שהוא הבטיח, ‬ ‫הגעתי לעולם החדש בעורקיו...‬
‫יש המון אנשים בדמו של דרקולה, ‬
‫אבל אני מניחה שהדנ"א שלי מסתנכרן עם שלך.‬
‫איזה מילון שימושי יש לי כעת.‬
‫מי את?‬ ‫-זה מובן מאליו מי אני.‬
‫אז ממה דרקולה פוחד?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫אז מה הוא רוצה?‬
‫לא יודעת.‬
‫כן, את יודעת.‬
‫הוא חזר לשתות דם מלוסי וסטנרה שוב ושוב.‬
‫הוא יכול היה לשתות מכל אחד אחר בלונדון, ‬ ‫כל אחד אחר בעולם.‬
‫למה לחזור לבחורה רגילה לגמרי‬ ‫לילה אחרי לילה?‬
‫מי את?‬
‫כמו מי אני נראית?‬
‫כמוני.‬
‫נכון. עכשיו, ‬
‫חשבי. מה הוא רוצה וממה הוא פוחד?‬
‫לא יודעת. לא אכפת לי.‬
‫זו לא הבעיה שלי יותר.‬
‫אני בתוך הראש שלך.‬
‫אני חשה באשמה שלך.‬
‫הקרן שלך, ‬
‫היא מומנה על ידי...‬
‫אני לא רואה את זה.‬ ‫את לא אוהבת לחשוב על זה, נכון?‬
‫לא חשוב מאיפה בא הכסף הזה, ‬
‫עשיתי איתו דברים טובים.‬
‫שנים רבות, כן.‬
‫אבל גם החזרת איתו את דרקולה לחיים.‬
‫אז הוא בהחלט עדיין בעיה שלך‬ ‫ואת יודעת זאת היטב.‬
‫מה אוכל לעשות?‬
‫ילדה מסכנה.‬
‫כמו שאדוננו אמר בלילה ההוא בגת שמנים, ‬
‫ "הרוח חזקה, אך הבשר חלש."‬
‫תגידי לי מי את.‬
‫אני הרוח, ‬
‫ואת הבשר.‬
‫האפלה של דרקולה תדריך אותנו אל האור.‬
‫אני גוססת.‬
‫אני מתה.‬
‫אבל אני האחות אגתה ואן הלסינג‬ ‫ממנזר הקדושה מריה של בודפשט, ‬
‫ושתינו עדיין לא גמרנו.‬
‫אני צריכה שתאסוף אותי מבית החולים.‬
‫אני משחררת את עצמי.‬
‫זואי, את גוססת.‬
‫טוב, אז אל תתמהמה יותר מדי.‬
‫יפהפייה.‬
‫גברת יפהפייה.‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫אז אדון, לסיכום, ‬
‫אני חושב שעלינו להמשיך ולהחשיב את קרן הרקר‬
‫כאיום אישי פעיל.‬
‫שישים ושתיים, אני חושב.‬
‫רואה חשבון.‬
‫אנחנו, כמובן, נמשיך לפקח על פעילותם‬
‫בעזרת סוכנים מקומיים.‬ ‫מעט פריצות דיסקרטיות‬
‫ולהמלצתך, עטלפים.‬
‫אפשר רק...‬
‫אתה לא נראה מאוד מופתע.‬
‫את לא נראית מאוד מתה.‬
‫אני בדרך.‬
‫לא היה קשה למצוא אותך.‬
‫איש ממוצאך ועם אגו כשלך‬ ‫פשוט לא מסוגל להסתתר.‬
‫צריך רק לחפש בניין גבוה מדי, ‬
‫עם הרבה יציאות ועם נוף בלי כנסיות.‬
‫ואתה רשום בספר הטלפונים.‬
‫כמה נחמד מצידך.‬
‫הבאת בקבוק למסיבה.‬
‫בציר ירוד מאוד, ‬
‫אבל המחווה מוערכת בהחלט.‬
‫תניח אותו.‬ ‫-למה?‬
‫אנחנו באנגליה.‬
‫השיחה לפני ארוחת הערב.‬
‫צודקת בהחלט, ד"ר הלסינג.‬
‫אתה מצפה לאורחים?‬
‫כן.‬
‫לוסי וסטנרה?‬ ‫-את מכירה אותה?‬
‫טוב, זה... ד"ר סוורד, את הטלפון שלו גנבת.‬
‫אפשר לומר שהפגשתי ביניכם.‬
‫ועכשיו היא מתה.‬
‫אם אתה מצפה שלוסי תקום מקברה הערב, ‬
‫הרוזן דרקולה, אולי תתעניין לדעת‬
‫שהיא נשרפה.‬
‫נשרפה? אבל אמרתי לה. הזהרתי אותה.‬
‫ועדיין, היא נתנה להם להכניס אותה לאש?‬
‫מתברר.‬ ‫-לא, את לא מבינה.‬
‫היא היתה בהכרה כל הזמן הזה.‬
‫הבשר שלה נמס, כל תא בגופה מתפחם, ‬ ‫כל חלקיק ממנה נשרף לאפר.‬
‫זה קצת כואב, אני מאמין.‬
‫הנה.‬
‫רואים? המעטתם בערך העמידות של הערפד.‬
‫תמיד אהבתי את הנמרצים.‬
‫ד"ר סוורד...‬
‫היא היתה ידידתך, כן?‬
‫כן.‬
‫זה אולי זמן טוב להרהר בכך שהיופי...‬
‫הוא רק על פני השטח.‬
‫תתפלל עבורה, ג'ק.‬
‫זכור, זו הנשמה, ‬
‫לא המראה, שהאדם אוהב.‬
‫ד"ר הלסינג, ‬
‫את לא נשמעת כמו עצמך...‬
‫את בסדר?‬
‫לגמרי.‬
‫שלום לך.‬
‫התקשית למצוא את המקום?‬
‫אני תמיד יכולה להריח אותך, מותק.‬
‫ג'ק.‬
‫ג'ק, מה אתה עושה פה?‬
‫ומי זאת?‬
‫סוף סוף הוא מביא מישהי.‬
‫קצת חיוורת, אם יורשה לי לומר.‬
‫התחלת בלעדיי?‬
‫אני לא בתפריט. אני חברה ותיקה.‬
‫אנחנו מכירים שנים.‬
‫למה אתה סתם עומד שם, ג'ק?‬
‫נשק אותי.‬
‫נשק אותי, ג'ק.‬
‫נשק אותי.‬
‫לוסי, לא.‬
‫קדימה, ג'ק. נשק אותי כמו פעם.‬
‫נשק אותי.‬
‫נשק את הבחורה, ד"ר סוורד.‬
‫כשזוג נפגש אין מה לנדוד.‬
‫מה קרה, ג'ק?‬
‫אינך יכול להביט בי עכשיו?‬
‫הבחור שמביט בי כל יום, כל היום, ‬ ‫אינך יכול להביט עכשיו?‬
‫מה הבעיה, ג'ק?‬
‫לוסי, לא ראית את עצמך?‬
‫כמובן שראיתי.‬
‫גברת לפהפייה.‬
‫כולם מחייכים כשאת יפהפייה.‬
‫למה אתה לא מחייך, ג'ק?‬
‫אם את כזאת יפה, לוסי, ‬
‫אולי תעשי סלפי?‬
‫את מריחה מוזר.‬ ‫-היא גוססת.‬
‫אנחנו הניחוח המריר, לוסי.‬
‫דם הגוססים הוא מוות לערפדים.‬
‫את מסריחה ממוות.‬
‫זו לא רק אני.‬
‫החולה שלי, ד"ר סוורד.‬
‫החולה שלי.‬
‫לוסי, אהובתי.‬
‫זה הלם.‬
‫אבל הצלחת כל כך יפה.‬
‫הצלחת יפה מאוד.‬ ‫-אל תביט בי.‬
‫אני רואה אותך, גברת לפהפייה.‬
‫תמיד אהיה ככה?‬
‫כן. מבטיח. תמיד.‬
‫אבל הייתי יפהפייה.‬
‫היופי הוא רק תחפושת, לוסי.‬ ‫כבר עברת את השלב הזה.‬
‫אני לא רוצה בכך!‬
‫לוסי, הקשיבי.‬
‫הקשיבי לי. הקשיבי.‬
‫הקשיבי לי.‬
‫הקשיבי!‬
‫את כלתי הטובה ביותר עד היום.‬
‫ב-500 שנה, את היית היחידה‬ ‫שפתחה עבורי את עורקיה ברצון.‬
‫ידעת מה קורה.‬
‫אימצת זאת בשמחה.‬ ‫-לא.‬
‫קיבלת זאת. עכשיו תוכלי לחיות לנצח.‬
‫ככה?‬
‫תסתכל עלי!‬
‫זה לא מפריע לי.‬ ‫-אה, לא?‬
‫לא.‬
‫טוב, לי כן!‬
‫לי זה מפריע!‬
‫לוסי.‬
‫נשקי אותי.‬
‫אתה לא רוצה לנשק אותי...‬
‫ככה.‬
‫לוסי וסטנרה, לא היה אף יום‬ ‫שבו לא רציתי לנשק אותך.‬
‫ולעולם לא יהיה יום כזה.‬
‫אוי, ג'ק.‬
‫עשה זאת, ג'ק. קדימה.‬
‫בשבילי.‬
‫עשה זאת בשבילי.‬
‫היא היתה הניסוי המבטיח ביותר שלי.‬
‫נדרשו לי 500 שנה ליצור כלה כזאת טובה.‬
‫עכשיו תראה מה עשית.‬ ‫-היא לא היתה שלך.‬
‫או שלי.‬
‫או של אף אחד.‬ ‫-טוב, אני מניח שהיא מתה היטב.‬
‫זו איכות נדירה, תאמין לי.‬
‫איכות או טעם?‬
‫טעם. מאוד מיוחד.‬
‫מהניסיון שלי, יחיד במינו.‬
‫כמעט היה נראה שהיא מאוהבת במוות.‬
‫זהו זה.‬
‫זה הכל.‬
‫לכן בחרת בה.‬
‫ג'ק, אתה חייב ללכת.‬
‫לא אוכל לעזוב אותך.‬
‫אני עומדת לנהל שיחה אישית‬
‫עם הרוזן דרקולה.‬
‫ואני משוכנעת שהוא לא ירצה עדים.‬
‫למה לא?‬ ‫-כי יש רק דבר אחד‬
‫בעולם הזה שאתה באמת פוחד ממנו, ‬
‫ואני סוף סוף יודעת מה זה.‬
‫אני לא.‬
‫אני יודעת שלא.‬
‫ד"ר סוורד, אתה יכול ללכת.‬
‫צא החוצה.‬ ‫-ד"ר הלסינג...‬
‫לא, ג'ק.‬ ‫-אני לא...‬
‫אם אתה רוצה לוותר על חייך‬ ‫באיזו מחווה של גיבור אצילי, ‬
‫יהיו הזדמנויות אחרות.‬
‫זה הולך להיות יום יפהפה.‬
‫תודה.‬
‫טוב, איך היה הטעם?‬
‫איך היה הטעם של מה?‬
‫ד"ר הלסינג, אני חושב ששתית את דמי.‬
‫היא במרחק 150 מיליון קילומטרים מפה.‬ ‫היא לא תפגע בך.‬
‫אני לא מבין.‬
‫נותרו לי עוד מעט מאוד נשימות כדי להסביר, ‬ ‫אז אל תפריע.‬
‫חשוב על הרוזן דרקולה, ‬ ‫שלא מסוגל להביט במראה.‬
‫אגתה...‬
‫דרקולה, שלא מוכן להיחשף לאור השמש, ‬
‫שלא יכול להיכנס לבית בלי הזמנה.‬
‫אלה לא קללות.‬
‫אלה רק הרגלים שהופכים‬ ‫לאובססיות שהופכות לאגדות‬
‫שאפילו אתה מאמין בהן.‬
‫חוקי החיה, ‬
‫עליהם שוחחנו לפני זמן כה רב.‬
‫אבל מדוע?‬
‫ממה אתה פוחד?‬
‫אתה לוחם, משושלת ארוכה של לוחמים.‬
‫סבך מת בקרב.‬
‫אביך, אחיך, בניכם, בניהם.‬
‫כולם נפלו בקרב כגיבורים.‬
‫אבל לא אתה.‬
‫לא הרוזן דרקולה.‬
‫המצביא שאורב בצללים וגונב חיים של אחרים.‬
‫שלא רצוי בשום מקום.‬
‫שישן בארגז מלא אדמה, ‬
‫אך חולם על קבר של לוחם.‬
‫ופתאום הוא מוצא את עצמו‬ ‫כרוך אחר בחורה שמאוהבת‬
‫במה שהוא פוחד ממנו יותר מכל:‬
‫המוות.‬
‫ועכשיו אנחנו יודעים למה זה עובד.‬ ‫-לא.‬
‫כי זה מעיד על אומץ שאתה משתוקק לאזור.‬
‫האומץ הנדרש כדי למות.‬
‫אני אומרת שאתה מתבייש.‬
‫הרוזן דרקולה מתבייש.‬
‫אני לא זקוקה לזה יותר.‬
‫אני גוססת.‬
‫אני עושה את הדבר היחיד‬ ‫שלעולם לא תוכל לעשות, דרקולה.‬
‫את סובלת.‬
‫אני עומדת בסבל.‬
‫אתה רוצה לכבוש את המוות, ‬
‫אבל לא תצליח‬
‫עד שתתמודד עימו בלי פחד.‬
‫להתראות, הרוזן דרקולה.‬
‫תדדה בחזרה לארגז האדמה שלך.‬
‫המשחק נגמר. הפסדת.‬
‫אתה תחיה לנצח... בבושה.‬
‫יפהפייה.‬
‫הביטי בה, אגתה.‬
‫היא יפהפייה.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫זה חלום.‬
‫כמובן.‬
‫אתה שותה את דמי.‬
‫אבל הדם שלי קטלני עבורך.‬
‫כן.‬
‫אז אתה תמות.‬
‫גם את.‬
‫אחרי כל הזמן הזה, ‬
‫חשבת שאתן לזה לכאוב?‬
‫תרגום כתוביות: גדי ק.‬